SVENSK FILM PRÆSENTERER
TO MENNESKER
Hvem vil De tale med?
Stig Eriksson? Han øver jo nu.
Ja, vent et øjeblik. Nu skal jeg kalde på ham.
Mormor sendte mig. Hun kunne ikke selv tage af sted.
Jeg forsøgte at ringe til dit arbejde.
Men hvad er der dog sket?
Spritkøkkenet eksploderede.
Marta brændte inde. Både hende og den lille.
Marta er død.
Den lille har det fint, sagde de på hospitalet.
De ringede, lige inden jeg gik, og de sagde, der ikke var sket noget.
Spritkøkkenet eksploderede. Vi hørte braget og styrtede derhen.
Marta døde på vej til hospitalet.
Mormor og morfar kommer ind til byen i morgen. De ville ringe til dig.
Lasse og jeg går ned og køber et sørgebind.
FORTÆLLINGEN OM STIGS OG MARTAS ÆGTESKAB -
- BEGYNDER EN EFTERÅRSDAG SYV ÅR INDEN DENNE HÆNDELSE ...
I dag begynder vi på en ny sæson. Det er jeg personligt glad for.
Vi har fået to nye medlemmer i Helsingborgs Orkesterforening.
Det er Stig Eriksson i stedet for Sunkan, som døde i sommer.
Gud være hans sjæl nådig. Så har vi fået en kvinde i orkestret.
Det er jo lidt fjollet og ganske naturstridigt, -
- men hun er nogenlunde begavet.
Hun sidder der, hvis I ikke allerede har set hende.
Hun hedder Marta. Velkommen til jer.
Ja, så begynder vi.
Mine herrer dog.
Lad mig høre blæserne fra fortissimo.
Og så tager vi det hele. Alle sammen.
Det har lydt rædsomt i dag, men det er vel helt naturligt.
Godmiddag, mine herrer. Og den dame.
På torsdag spiller vi Cortot. Se, det er rigtig musik.
Hej, Stig. Tænk, at vi skulle ende her.
Hvordan har din sommer været? Har du mødt Postis?
Jeg har været i udlandet med min bror og høre musik.
- Hvad med dig? - Sommerorkester.
Det gik vel an bortset fra den der "Guld och silver".
- Har du arbejdet? - Ja, jeg har øvet mig på Mendelsohn.
- Hvorfor lyder du så vred? - Jeg er da ikke vred.
- Har du fundet et sted at bo? - Ja da. Hvad med dig?
Et hul. Men det er billigt.
Det er min fødselsdag. Kommer du forbi i aften?
- Jeg har ikke lyst. Hvem kommer? - Det kan du få at se.
Kan du låne mig en tier? Jeg vil nødig bede om forskud den første dag.
Jeg kender ikke nogen her. Det ville være herligt.
- Kun hvis du kommer i aften. - Det er afpresning. Så lån mig tyve.
- Bliver du så også klippet? - Hvad skal det sige?
Køb en gave til mig til højst halvanden krone.
Og så skal du være glad og venlig og ikke råbe, som du gjorde førhen.
- Hvad laver du? - Jeg forbander min skæbne.
Du ser ubegribeligt komisk ud, når du er nyklippet og vandkæmmet.
- Har Marta lokket dig til det? - Kender du hende?
Ja, vi har været sammen næsten hele sommeren. Hvad med dig?
- Kun fra konservatoriet. - Hun er kolossalt letsindig.
- Vild efter kærlighed, du ved. - Jeg har ikke bedt om en analyse.
Hun slog op med mig på en sådan måde, at jeg nær havde friet til hende.
Jeg tog mig i det i sidste sekund, men det var sgu tæt på.
- Jeg er ikke interesseret. - Så du kommer ikke til festen?
- Jeg har hverken tid eller lyst. - Pjat, du kommer da.
Tag violinen med, så kan vi spille, inden vi bliver fulde.
Jeg skal have noget til halvanden krone.
Hvad med den der bjørn?
- Den koster fire kroner og firs. - Jeg tager den alligevel.
- Skal jeg pakke den ind? - Nej, jeg tager den, som den er.
- Han ser sød og rar ud. - Ja, folk synes virkelig godt om dem.
Tak tak.
Hold op med det pjat.
Og så slog han næven i bordet og sagde: "Hold op med det pjat."
Det var en ganske sjov historie.
Jeg skal fortælle den en anden gang, når vi har mere tid.
Nej, lad mig nu være. Vær nu ikke så dum.
- Hvad smiler du ad? - Dig, selvfølgelig.
Du skulle have en øretæve. Men jeg vil ikke gøre dig fortræd.
- Jeg er enorm, når jeg er på scenen. - Har du hørt mig spille violin?
Samtlige verdensberømte violinmestre er charlataner og lever på rutinen.
Men jeg gennemskuer deres kneb.
For den sande kunsts hemmelighed er, at den skabes, når man er ulykkelig.
Og jeg foretrækker at være ulykkelig.
Og guderne skal vide, at jeg oftest befinder mig i den tilstand.
Nu skal jeg kraftedeme vise jer, hvordan man spiller violin!
Nu sidder I og har dårlig samvittighed. Jeg ved, hvad I tænker:
"Er vi kunstnere, når vi kun tænker på druk og kvinder og pension?"
Ja ja, jeg ved godt, jeg er fuld. Ellers turde jeg ikke sige et kvæk.
Men jeg har gennemskuet både jer og mig selv!
Og jeg siger: "Tag det bare! Det er ikke noget værd!"
Jeg skal fandeme dø og genopstå, og så skal I høre violinspil.
For det er ydmyghed, det hele drejer sig om.
Husk det, I modbydelige løjsere, når I sidder og er øre i bolden -
- og savler og bøvser med plettede slips.
- Hvordan har du det? - Lad mig være.
Skam dig. Hvor er du blevet klippet? Du ligner en slikket kat.
Det er jo din skyld.
Jeg kan ikke forstå, hvem jeg er.
Hvorfor jeg ikke kan være anstændig, selv om jeg er begavet.
For jeg er vældigt begavet, selv om jeg er fuld.
Har du truffet min kone Nelly?
Jeg kan forsikre dig om, at det er værd at gøre hendes bekendtskab.
Hun er et spøjst lille dyr -
- med en mund som en ildrød blomst.
Jeg vil tage dig med hjem og give dig til hende.
Det vil hun sætte pris på.
Hvorfor skriger du?
Taget faldt ned, men nu ser jeg, at det bare var gardinet.
Jeg må ligge ned. Jeg har det forfærdeligt dårligt.
- Du gik lidt rigeligt til den i går. - Ja.
Jeg må sidde op.
- Hvad er klokken, og hvor er jeg? - Den er fem, og du er hos mig.
- Hvorfor det? - Du var ikke til at flytte.
- Stig, lad nu være med det pjat. - Det er da dig, der er på tværs.
Hvis du ikke slapper af, må du gå øjeblikkeligt.
- Jeg er frygteligt åndssvag. - Ja, det er du.
- Folk som mig, bør ikke undes et liv. - Du gør ingen fortræd.
Men du kunne da godt have købt en lille fødselsdagsgave til mig.
- Det har jeg da også. - Har du det?
- Men du har glemt den derhjemme. - Nej, vent lidt. Hvor er min frakke?
Du synes måske, den er fjollet, men jeg kunne ikke finde på andet.
Tak, kære Stig. Det var en meget fin fødselsdagsgave.
Men nu må vi gå i seng, for vi skal øve klokken ni i morgen.
Det kan jo ske, at man opfører sig helt åndssvagt en gang imellem.
Men hovedsagen er vel, at man vil være et rigtigt menneske og kunstner.
- Det må du vel være enig i. - Ja, det er jeg. Godnat.
Godnat.
NU ER DET RIGTIGT BLEVET EFTERÅR
Sönderby er fin.
- Han er lidt tør. - Det gør vel ikke noget.
- Vil du da gerne være som ham? - Han har gjort megen nytte.
- Du har tiden for dig. - Jeg er 25.
I den alder burde man være blevet noget med ansvar.
Tænk, jeg er godt tilfreds.
Jeg gad nok starte en strygerkvartet, der var fin og turnerede i verden.
- Vi skulle være de bedste. - Ja, selvfølgelig.
- Jeg bryder mig ikke om dit smil. - Det er ellers venligt ment.
Hvad med dig? Hvad kunne du tænke dig?
Ingenting.
Jeg ville gerne grave mig langt ned, så intet kunne nå mig.
- Du er da ikke ulykkelig. - Nogle ser unaturligt lykkelige ud.
Nu jeg tænker efter, har vi jo kun snakket om mig.
- Jeg ved ikke en pind om dig. - Det er måske sjovere for os begge.
Sikke noget sludder.
Du, Stig?
- Holder du den mindste smule af mig? - Hvad mener du?
Du har villet i seng med mig i en måned uden at få lov.
Hvis du fik lov til det, ville du så holde af mig bagefter?
Svar ærligt. Du behøver ikke være bange for at såre mig.
- Der kan du selv se. Intet svar. - Jeg er da nødt til at tænke mig om.
Selvfølgelig har jeg spekuleret på, hvorfor du har været sådan på tværs.
- Men vi har da moret os. - Du svarer ikke på mit spørgsmål.
Jeg ved, hvad du mener, selv om du tror, jeg er idiot.
Du vil høre, at "jeg elsker dig", som de siger i biografen.
Føj, hvor er du dum.
- Så sig det, så man forstår det. - Jeg ønsker, at vi skal blive sammen.
Undskyld. Man snakker så meget frem og tilbage -
- uden at tænke på, at det er et menneske, man taler med.
Der har været så meget elendighed.
Så megen slaphed og ligegyldighed i både kroppen og sjælen.
Til sidst tror man ikke på noget.
Man tror, det skal være på den måde. At det er meningen med livet.
- Det behøver da ikke have en mening. - Jo, det gør det.
I modsat fald må man finde på en, for ellers kan man ikke leve.
Jeg har været gift. Det ved du jo.
Men det endte også som snyd og humbug.
Jeg har også fusket med mit arbejde. Jeg har været lidt halvstuderet.
Stort set alt, jeg har foretaget mig, har været fusk. Hele mit liv.
- Det tror jeg ikke på. - Det kan du sagtens sige.
Men vores forhold skal ikke være fusk. Det skal være enten eller.
Blev du bange nu?
Man kan også tage tingene for alvorligt.
For dig bliver det her blot som en leg med ord.
Vel vil jeg da være sammen med dig. Det må du da have fornemmet.
Men man kan jo ikke tale om ægteskab og kærlighed i hver eneste sætning.
- Jeg lover at være sød ved dig. - Men vi afgiver ingen løfter.
Nej, men vi kan love at være ærlige. Det er bydende nødvendigt.
- Og vi skal ikke skændes. - Nej.
Og bliver vi trætte af hinanden, så siger vi til.
Det er dig, der bliver træt af mig.
Det der tror du jo ikke selv på.
Vi skal ikke foregøgle os noget. Vi vil ofte få det svært.
Sværere end man kan forestille sig i ædru tilstand.
- Nu holder vi op. - Ja. Ved du, hvad vi gør?
Vi flytter dine ting hjem til mig. Det er både praktisk og billigere.
Det lyder fint. Jeg hader mit kammer. Jeg ville få gigt til vinter.
Og fra og med næste måned deler vi huslejen.
Jeg lover, at du slipper for at ligge på den der ubekvemme sofa.
Medmindre du meget gerne vil, altså.
Hvad har I dog foretaget jer i julen?
Denne forbistrede by, hvor man bare æder og æder.
- Høsække! Hører l? - Det her er noget af det sværeste.
Intet er svært for den begavede. Men der er dovenkroppe og fæhoveder.
Tag det igen fra starten.
Jeg kan ikke udstå denne gyselige kattejammer.
Vi tager ti minutters pause.
Vi er nødt til at bede om at få fri.
Fri?
Er I blevet tossede?
Du sagde, vi kunne gå senest et, og nu er den halv to.
- Jeg vidste ikke, I var så ubegavede. - Vi er nødt til at smutte.
Vi skal nemlig giftes klokken halv tre.
Kors. Jøsses.
Det havde jeg glemt.
Nu må jeg vist hellere gå på pension.
- Det er på høje tid. Jeg skulle ... - Du skulle være vidne, ja.
Det var sørens.
Vi er nødt til at ringe og udsætte det.
Man kan ikke udsætte et bryllup uden rimelig grund.
Man kan ikke afbryde en prøve uden rimelig grund.
Det var det under krigen.
- Ja, men vi er ikke i militæret. - Det føles som en koncentrationslejr.
Skal du være fræk? Så øver vi hele dagen.
- Ikke med Marta og mig. - Så er I ikke med i orkestret mere.
- Vi er en pryd for dit orkester. - Du har ikke fået klø nok som barn.
Og du begynder at gå i barndom.
- Skrub ad helvede til! - Nej, jeg vil ikke ende, hvor du er.
Du ved, jeg ikke må blive så vred. Du er utaknemmelig og hensynsløs.
Jeg risikerer at få hjerteslag og dø.
Så kan du da ikke forhindre hæderlige mennesker i at gifte sig.
Sådan går det, når man tager fruentimmere med i sit orkester.
Hvad gik der nu af hende?
- Har du set efter i værktøjskassen? - Ja, og i dit smykkeskrin.
- Kan du ikke købe en ny kraveknap? - Den kan da ikke bare forsvinde.
- Har du virkelig ikke set den? - Jeg har ikke tid nu, skat.
- Hvor er du henne? - Jeg kommer nu. Her er jeg.
Gud, hvor har vi travlt.
Det er en både tidskrævende og enerverende proces at gifte sig.
- Fortryder du? - Lige nu fortryder jeg det virkelig.
- Også jeg. Sikke nogle ideer man får. - Vi melder afbud.
Nu hvor vi har lavet sådan en ballade for at komme af sted?
- Hvad ville Sönderby ikke sige? - Du håndterede ham da fint.
- Hvad mener du, skat? - Da du besvimede, gav han sig.
- Det var nu ægte. - Det var rent og skært amatørteater.
Nå, der kan man bare se.
- Havde du det skidt? - Ja, tænk engang.
- Hvorfor det? - Det er ikke så sært. Jeg er gravid.
Du virker ikke så entusiastisk. Men det er heller ikke nødvendigt.
- Hvordan er det sket? - Som den slags sker.
- Ingen dumheder. - Et dumt svar på et dumt spørgsmål.
- Har du vidst det længe? - Næsten tre måneder. Slå mig bare.
- Hvorfor pokker har du ikke sagt det? - Fordi jeg vil have den her unge.
- Den kommer vel uanset hvad. - Hvor er du naiv.
- Mener du, at ... - Ja.
Det har du aldrig fortalt. Har du fået abort, kan du få det igen.
- Jeg synes, det er ækelt. - Hvad er det, der er ækelt?
At du har haft en unge i tre måneder. Hvordan ved jeg, at den er min?
Vi har hverken råd eller plads til børn.
Bleer og pislugt og amning og kurve og fanden og hans pumpestok.
Tænk på alt skrigeriet. Hvor skal jeg øve mig?
Jeg betakker mig for den glæde at blive far. Hvad havde du tænkt dig?
Du var nødt til at fortælle mig det. Eller ville du komme hjem og sige:
"Værsgo, lille far. Jeg har lavet en unge til dig."
- Skal jeg bede om forladelse? - Du forstår det ikke.
Jeg vil ikke have nogen unge. Jeg afskyr børn.
Er denne verden i øvrigt værd at forplante sig i? Så hellere uddø.
Hvorfor siger du ingenting?
Jeg lytter og konstaterer, at du ikke aner, hvad du snakker om.
- Det er rent mundsvejr som altid. - Hvad skal jeg dog gøre?
Fortælle dig, at knægten bliver statsminister?
Jeg ville ønske, du talte og reagerede som en mand.
- Supermand, måske. - En helt almindelig mand.
Jeg vidste, du var neurotisk, og at du er barnlig og egoistisk.
Men at du er grusom og hård, det vidste jeg ikke.
Men det var godt, jeg fandt ud af det, inden vi blev gift. Så dropper vi det.
Vi kan da ikke melde afbud nu.
Og så siger man, at kvinder er konventionelle.
- Hvad gør vi så? - Jeg ringer fra tobaksforretningen.
Ja, du vil jo ikke. Bliv du bare her. Jeg er ligeglad.
- Du er alligevel bare en logerende. - Du er jo splitterravende tosset.
Græder du? Det har jeg ikke set før. Er du ked af det?
Nej, jeg er bare træt. Af dig.
- Har jeg ødelagt det hele nu? - Sikke noget sludder.
Hvorfor græder du? Du ved jo, hvordan jeg er!
Jeg tuder bare, fordi jeg er vred over, at jeg tuder.
Hvis jeg ikke var så mat, ville jeg ikke græde.
Du troede måske, at jeg ville blive glad.
Inderst inde vidste jeg, at det ville blive sådan her.
Men man foregøgler sig jo en masse.
Det hører måske med.
Gjorde du også det sidste gang?
Dengang var det hele jo forkert.
Da var der ikke plads til foregøglelse.
Men nu er det ...
Jeg forestillede mig, at vores forhold var anderledes.
Men jeg burde have indset, at intet forandrer sig.
Alting er altid det samme.
Selv de ord, man siger.
Jeg elsker dig jo, for fanden.
Min lille ven. Ser du, jeg har aldrig brudt mig om overraskelser.
Selv da jeg var lille, blev jeg vred og bange, når man overraskede mig.
Det var nok det samme denne gang.
Men jeg må nok sige, at tidspunktet kunne have været mere velvalgt.
Nu jeg tænker mig om, så får man jo børnepenge.
Så er det jo fjong. Knægten kan jo nærmest forsørge os.
Og de kan jo ikke smide dig ud af orkestret, fordi du er gravid.
Puttes søster er jo nærmest gravid konstant, -
- og hun sidder og filer løs med maven i vejret.
Og når violinen ikke længere kan komme ind under hagen, -
- mener jeg, at hun får halv løn.
Og man kan jo altid finde en anden lejlighed.
- Sikke du snakker. - Det med overraskelser passer nu.
Desuden lyder det troværdigt.
Sikke jeg ser ud. Min næse bliver dobbelt så stor, når jeg vræler.
Meget kan man sige, men det her bliver et bryllup, vi begge vil huske.
Ægteskabet skal gavne individet og føre samfundet videre.
I har ytret ønske om at indgå ægteskab med hinanden.
Tager De, Stig Eriksson, Marta Olsson som hustru i lyst og i nød?
Tager De, Marta Olsson, Stig Eriksson som ægtemand i lyst og i nød?
Giv hinanden hånden derpå.
I kraft af mit embede erklærer jeg jer for rette ægtefolk at være.
Glem aldrig det løfte om troskab, I har afgivet.
Lev med hinanden i indbyrdes agtelse, og tag jer af den kommende slægt.
Må fred og lykke forblive i jeres ægteskab og skærme jeres hjem.
Måske bliver han statsminister. Hvis han da slægter dig på.
Kraveknappen. Den skal vi gemme som minde.
Vi har altså 14 dage tilbage, og vi to har gennemgået koncerten to gange.
Mig bekendt bør du kunne klare det nogenlunde.
- Javist. - Det siger du nok.
Men jeg ved, hvad du tænker. Hvad siger din hustru?
- Ingenting. - Det lyder foruroligende.
I vil bare holde mig nede, og måske lykkes det for jer.
Jeg havde helst været fri for det her vovestykke.
Men hvad gør man, når ens violinvirtuos pludselig dør.
Du betragter sagen som afgjort, ikke? Hvad glor du på?
Det skal jeg sige dig.
Jeg glor på ærgerrighedens djævel, der sidder og blinker i dine øjne.
- Er det måske så mærkværdigt? - Nej.
Nej, det er det ikke. Ikke spor mærkværdigt.
Men du har spillet i mit orkester i et halvt år, -
- og du har ikke opdaget, at musikken er et mål og ikke et middel.
- Nå, hvad sagde han? - Det gik fint. Jeg får chancen.
Nu skal jeg vise dem. Derefter kan jeg gøre hvad som helst.
Måske kan man komme til Stockholm. Man aner ikke, hvad der kan ske.
Det er en fantastisk følelse at have verden for sine fødder.
At der ikke er nogen grænser.
Du er vel også glad, ikke? Det gælder jo dig såvel som mig.
Selvfølgelig er jeg glad.
Jeg går ikke derind. Jeg er ingen klovn.
Du går derind, om det så er det sidste, du gør.
Det handler ikke om dig. Husk på det. Kom.
Vi øver først klokken ti i morgen. Ja, det ved du jo.
Sådan en forbandet skurk. Nu er han glad.
Nu går vi hjem og drikker os fulde.
Kom nu. Her kan vi jo ikke blive.
Han er en skurk. Et forbandet fjols.
- Det gik jo over al forventning. - Du holder dig bare langt væk.
Nej, det er bedre, hvis du læser.
Læs højt.
- Der står ikke så meget. - Så læs det, der står.
"Stig Eriksson var for tidligt ude i Mendelsohns violinkoncert.
Det er forbavsende, at en erfaren dirigent som Sönderby -
- ikke satte en stopper for dette temmelig unødvendige selvmord.
Det er muligt, at Eriksson er begavet.
Ifølge programmet er han af den mest gedigne skole."
- Hvad mere? - Der står ikke mere.
Står der ikke mere?
Var det så dårligt?
Nu er du vel tilfreds. Du og Sönderby.
Tænk, hvor alle skal more sig.
- Hvor skal du hen? - Ud at lave kaffe.
- Jeg vil ikke have kaffe. - Nej, men det vil jeg.
Du er naturligvis skideligeglad.
- Luk vinduet. Jeg fryser. - Jeg trængte bare til lidt luft.
Hvorfor siger du ingenting?
Hvad vil du have, at jeg skal sige? At koncerten gik godt?
At det, der står i avisen, er løgn? At alle tager fejl?
Skal jeg trøste dig og sige, at det går bedre næste gang?
Der bliver ingen næste gang.
- En ting kan du da glæde dig over. - Hvad?
At du kan gå til prøve i dag klokken ti -
- og sidde på din sædvanlige plads og passe dit arbejde.
Det beviser, hvor lidt du forstår. Nu går jeg en tur. Alene.
Må jeg gå med? Kære Stig, må jeg ikke nok gå med?
Jeg sagde, jeg ville gå alene. Jeg vil ikke slæbe på et helt godstog.
- Men du kommer vel til prøven? - Det ved jeg ikke. Bland dig udenom.
Du burde ikke afvise mig sådan.
Der er så meget, jeg ikke burde.
Man klarer sig bedre, hvis man er to. Det er jeg sikker på.
Man er aldrig to. Man er altid alene.
Det, du siger, er bare snak og sentimentalitet.
Nej, jeg er alene, som jeg altid har været.
Hvorfor er du så bange for mig?
Bange?
Det var morsomt. Jeg vil bare være i fred. Ikke andet.
Farvel.
- Nå, sidder du her og surmuler? - Du ser heller ikke for munter ud.
Søvnløshed.
Det er måske en rolle, der er ved at blive til. En skabelsesproces.
Slet ikke. Jeg hørte Mendelsohn i går. Det var rædsomt.
Jeg turde ikke sove bagefter.
Det er pænt af dig at tage det på den måde. Du forstår det.
Man kender det jo selv. Den store tavshed.
Hvorfor smiler du? Alle smiler. Er jeg til grin eller hvad?
Vel er du så. Det mislykkedes jo for dig.
Kom, så går vi hjem til mig og drikker en kop kaffe.
Du godeste, hvor ser her rodet ud.
Man orker jo ikke at gøre rent hver dag.
- Du gør aldrig rent, min kære. - Vi trækker rullegardinet ned.
Engang var det så slemt, at sundhedsstyrelsen kom på besøg.
De sagde, vi måtte flytte, hvis vi ikke oppede os.
Dengang havde vi en vovse, men han døde.
- Han fik hvalpe, og så døde han. - Sandsynligvis af ren overraskelse.
Hvor ser du trist ud.
Jeg havde håbet, at jeg kunne fange månen i et stort net.
Men netop da jeg ville trække den op, forsvandt den dybt, dybt under mig.
- Som en fisk? - Nej, som en kæmpestor mønt.
Nå, nu er jeg med. Du er sådan en skattejæger, -
- der ligger på de store have og fisker efter nedsunkne planeter.
Jeg ville have købt en bombe for månen og sprænge et vist pakhus i luften.
Du har hvalpesyge, min knægt. Orddiaré.
Sprænge i luften, vælte omkuld og slå næven i bordet og hvad ved jeg.
Den slags ender altid med pension og en medalje for tro tjeneste. Skål.
Jeg taler med din hustru.
Tænk at være gift med et gammelt svin som dig.
Rørende, ikke sandt?
- Jeg må gå. Der er prøve klokken ti. - Godmorgen, min ven.
Husk, at du altid er velkommen her, uanset hvilken tilstand du er i.
- Kom snart igen. - Aldrig i livet.
- Hvorfor ikke? - Jeg kan ikke lide dig.
- Det virker ikke sådan. - Det her er et hul på flere måder.
- Skam dig. - Du har en flot krop og ikke mere.
- Det er ikke så lidt endda. - Du virker helt gak.
Hvis du tror, jeg vil dele dig med den gris, tager du fejl.
Så langt er jeg heller ikke nede.
Du er i hvert fald velkommen. Vi kan jo altid snakke om månen.
Det skulle vist også være det hele.
Så styrer du dig!
Jeg gik også en tur.
Men jeg håbede selvfølgelig, at jeg ville støde ind i dig.
- Men nu kan vi gå hver sin vej igen. - Jeg var bare hjemme hos Mikael Bro.
- Behøver vi tale mere om det her? - Nej, vi taler aldrig mere om det.
Jo, når man er blevet lidt ældre, og alting ikke længere gør så ondt.
- Er du kommet til skade? - Mig?
- Det er bare læbestift. - Jaså?
Ja, det var den ejendommelige tøs, der insisterede på at kysse mig.
- Hvordan går det? - Jeg tror, det er tid nu.
Kan jeg hjælpe med noget?
- Er du bange? - Ja, det er jeg. Er du?
Måske. Jeg har ikke haft lyst til at mærke efter.
På sin vis er det rart, at der sker noget.
- Jeg er glad for, det ikke er mig. - Det er jeg også.
Hør, jeg har det forfærdeligt skidt. Er det ikke bedst at tage af sted nu?
Nej, jeg kan ikke forestille mig noget dummere end at blive sendt hjem.
Det ville så afgjort krænke min ære.
Din stakkel. Skal jeg brygge en kop te og smøre dig en mad?
Ja tak. Jeg forstår det ikke. Jeg må have spist noget dårligt.
Hos visse indfødte er det sådan, -
- at når hustruen skal føde, er det manden, der skriger og ter sig.
Så er det også ham, der tager imod lykønskningerne, -
- og det er jo rimeligt nok, ikke sandt, lille Stig?
Vil fru Eriksson følge med denne vej? Hr. Eriksson må være sød at vente her.
Pas på dig selv, min elskede.
NU ER DET AUGUST MÅNED TRE ÅR SENERE
De var så fattige.
Mor og far havde ingen mad til dig.
Det er skønt, at man ikke er forfatter.
Tænk nu, hvis jeg satte mig for at skildre Stig og Martas forhold, -
- fra første dag de mødtes for fire år siden.
Sikke et usandfærdigt og ufuldstændigt billede jeg ville vise.
Jeg ville næsten helt sikkert glemme den episode sidste vinter, -
- da jeg kom med et partitur til Stig. Måske også for at sludre lidt.
Man begynder at blive gammel og snaksalig. Man skal vogte sig.
Ringeklokken var i stykker, så jeg gik bare ind.
Jeg stod i den mørke entre og så ind i den oplyste stue.
Hvordan skulle jeg kunne skildre den måde, de holdt om hinanden på?
Så utroligt ømt, men også med en erotisk bevidsthed.
Men hvorfor var der en sådan ensomhed og barnlig angst i deres tavshed?
Jeg måtte gå ud igen og banke på.
Da Martha lukkede op, stod det hele klart i hendes øjne.
Ja, hun er en mærkelig lille kvinde.
Eller den dag, de havde skændtes. Jeg kunne tydeligt fornemme det.
Det lå i luften. Marta var ganske tavs.
Hun sad sammenkrummet i sofaen og kiggede på Stig.
Han talte hele tiden med mig, men det var forceret.
Han rejste sig for at hente cognac og gik forbi Marta på vej tilbage.
Han krøb op i sofaen, de så på hinanden, -
- og pludselig sagde Stig: "Hej, lille ven."
Det kunne have været en besværgelse, -
- for den trykkede stemning lettede som et vindpust fra det åbne hav.
Jeg forstår det ikke og kan heller ikke fortælle om det.
Tænk at forsøge at tyde dette komplicerede, hemmelige sprog, -
- som to elskende udvikler og taler uhindret -
- for at skærme deres allerhemmeligste og fineste fornemmelser.
At skildre en eneste dag i deres liv sandfærdigt -
- ville fylde mange hyldemeter tykke bøger.
Det er gudskelov ikke min opgave.
Jeg skal blot sandfærdigt gengive den ånd, som de store onkler skabte.
Det er min fornøjelse, -
- som ingen kan tage fra mig.
- Jeg synes, jeg er blevet velbeslået. - Det har du da ikke fortalt mig.
Jeg har dig og ungerne og Sönderby, som ligger derovre og snorker.
Og det er sommer, og solen skinner, og vi har ingen bekymringer.
Og alle er sunde og raske. Jeg troede, du havde vundet i lotteriet.
Det her er mere, end jeg troede, noget menneske kunne opnå.
Ja, du er jo også kvinde. Det er noget andet for dig.
Tror du det? Jeg kan også være urolig og tænke:
"Skal det være sådan hele livet?"
Små gøremål, små glæder, små sorger.
Ingenting fuldstændigt, der henfører en.
Men det er en modbydeligt tanke, som man fortjener et lag tæsk for.
Den gør dig ære. Det er ikke givet, at mennesket skal være tilfreds.
Der står ikke engang, at det skal være lykkeligt.
Vi må hellere komme af sted, hvis vi skal komme til koncerten til tiden.
- Hvordan går det med Beethoven? - Slet ikke. Hvorfor spørger du?
- Men du knokler videre. - Og hvad så?
Slip tanken om at blive solist. Du er en dygtig orkestermusiker.
- Jeg har ikke bedt dig om råd. - Bevares.
Jeg har ikke tid nok.
Men nu tager jeg orlov fra orkestret for at øve med professor Sabaska.
- Jeg har skrevet til ham. - Det er rent hovmod.
Bare fordi du er mislykket, behøver jeg ikke blive det.
Der er også brug for os middelmådige. Uden arbejdsbier ingen bikuber.
Du er skrækkelig at høre på. Du lyder som en, der allerede er død.
Jeg har sagt, du ikke skal komme her. Vores forhold skal ikke udstilles.
Jeg har fortalt Mikael, at jeg elsker dig.
Jeg ville ønske, jeg kunne gå fra dig, men jeg orker det ikke.
Kom nu. Vi kan jo ikke sidde her og hænge hele aftenen.
Hør engang:
"Over hovedet er alt det, der kaldes åndsvidenskab.
Det gælder jeget, samfundet, staten, moralen eller religionen.
Blot en intellektuel leg med udtryk, -
- som man anvender, som om man dermed betegnede noget virkeligt."
Ham Hägerström er en knag, og han har min fulde sympati.
- Også min, men han kan rende mig. - Stig er vist lidt træt i aften.
- Hvem er det? - Vores logerende.
Det er sørgeligt, men vi har ikke råd til andet.
Godaften. Nå, er I ikke gået i seng endnu?
Jeg har været på Grand og fået lidt i skrutten.
- Jeg vidste ikke, du boede her. - Det gjorde jeg heller ikke før.
Men det gør jeg nu. Fra og med i går.
Nå, så du færdes i disse kredse.
Det vidste jeg ikke.
... først vekslende, men senere overvejende nordlig.
Vekslende skydække, flere steder med torden.
Noget køligere.
Vestkystområdet, Vänernområdet, det nordøstlige Götaland og Gotland:
Svag til middelstærk vind. Først vestlig, senere nordlig.
Skiftende skydække med risiko for tordenvejr fra i nat.
Kan vi ikke flytte til byen med det samme? Snarest muligt.
Behøvede I at flytte med ind til byen? I havde det jo så godt på landet.
Hvorfor svarer du ikke?
Hvorfor behandler du mig som en forbryder?
- Tænk, at Sabaska ikke har svaret. - Slip mig. Det gør ondt.
- Sönderby har måske også skrevet? - Du er tosset.
Se, bamse er gået i stykker. Jeg skal nok sy ham i morgen.
Det tager kun et øjeblik.
Vi skal ikke skændes foran børnene. Husk det, Stig.
Hvad der end sker, så skændes vi ikke foran børnene.
- Hvad er klokken? - Halv elleve.
Det bliver skrækkeligt tåget i nat.
Det kan jeg høre.
Kan du huske, hvad Sönderby sagde: Det lyder som køer i en godsvogn.
- Hvad er der nu? - Jeg kan ikke lide, når du stirrer.
- Det er, som om du sammenligner. - Det er muligt.
Kan vi ikke være søde ved hinanden?
Hvorfor kan vi ikke tale sammen om noget længere?
Det kan ikke betale sig.
Lad mig være. Jeg synes, det er ækelt. Jeg kan ikke gøre for det.
Der er ingen, der kan høre dig tude.
Jeg har forsøgt.
Jeg har gjort, hvad jeg kunne.
Jeg er aldrig kommet med nogen anklager eller bebrejdelser.
Jeg har altid forsøgt at forstå dig.
- Så fejlen er altså min? - Jeg har aldrig stillet spørgsmål.
Hvorfor spørger du om ting, der ikke vedkommer dig?
Vedkommer det mig ikke, at du er sammen med Nelly Bro?
Du kan være indigneret, hvis du vil, men hold det for dig selv.
- Men hvorfor? - Hvorfor træder man i en hundelort?
Fordi man ikke ser sig for.
At du vil være det bekendt.
Det siger du, som inden vi mødtes gik i seng med hvem som helst.
Du var tilmed sammen med ham den skrækkelige Marcel.
Det var før, vi fik børnene. Betyder de intet for dig?
Du havde også et barn, du fik fjernet.
Af og til fortryder jeg min stædighed, da du ikke ville have børn.
Nu kan jeg se, hvor lurvede vi er blevet.
Jeg ved, hvor skoen trykker. Vi synes, at vi ikke får noget ud af livet.
Vi er begge blevet grebet af klarsyn.
Med klarsyn kommer også væmmelsen. Det er en naturlig følge.
Før kunne vi også skændes og være ondskabsfulde.
Så rakte vi hånden frem, og alt blev godt igen.
Det føltes så trygt.
Og nu har vi opdaget, at der ikke findes nogen tryghed.
Kan du huske, hvad du sagde, første gang du sov her?
"Hovedsagen er vel, at man bliver et rigtigt menneske."
Man talte så meget dengang. Det var en løgn, Marta.
Den morgen da jeg kom hjem med en blodig hånd, begyndte klarsynet.
Og det var så ulideligt, at jeg slog næven gennem en rude, -
- så jeg aldrig mere behøvede at drømme om at blive solist.
Da jeg stod med en blodig hånd, tænkte jeg: "Hvor er jeg åndssvag."
Hvorfor ler ingen af den middelmådige, som ikke vil indse sin middelmådighed?
Mig og mig og mig. Kan du ikke høre, hvor frygteligt det lyder?
Bevares. Om forladelse. Vi skal aldrig mere tale om det.
Jeg tager ud til mormor. Det er også bedre for børnene.
- Hvordan vil du få penge til det? - Dem tænkte jeg, du skulle skaffe.
- Du fik penge i sidste uge. - Ja, til telefonen og huslejen.
- Pengene rakte førhen. - Tror du, jeg snyder?
Du gider ikke spare.
- Du må vel få et forskud. - Det har jeg allerede fået.
De penge har jeg ikke set skyggen af.
- Mine penge angår ikke dig! - Jo.
Jeg har i hvert fald ingen penge til dine hastigt opståede rejseplaner.
Vi har ikke råd til udgifter af følelsesmæssig oprindelse.
- Og de penge, du giver Nelly Bro? - Hold så kæft!
- Hvad er det for en tone? - Samme tone som din.
- Det er dyrt med en elskerinde. - Prisen er i det mindste fast.
- Det var hårde ord. - Sikke følsom du er blevet.
Var du lige så følsom, da du kom sammen med Marcel?
Hvordan kan du have en elskerinde, når du ikke engang kan være ægtemand?
- Det er formodentlig din egen fejl. - Ja, det var naivt at tro på troskab.
Du må have afløb for dit temperament, -
- og Nelly passer vel til det misforståede geni.
Men den stakkel har vel ikke haft det for let.
Om forladelse, Marta. Om forladelse.
Det sidste var min egen skyld.
- Om forladelse alligevel. - Det andet tilgiver jeg dig ikke.
Du kan være vis på, at jeg nok skal skaffe de penge.
Om jeg så skal tigge mig til dem. Rør mig ikke. Slip mig.
Jeg væmmes så grænseløst ved dig, at jeg kunne spytte dig i ansigtet.
Det er jo dig, der vil have, at det skal være sådan.
Jeg beder Sönderby om penge i morgen, og det bliver skønt at slippe for dig.
Lægen siger, det er en hjerneblødning, men jeg ved, Nelly har forgiftet mig.
Nelly!
- Tror du, han lider? - Sandsynligvis.
Godt. Gid han havde så ondt, at han ville skrige hele tiden.
- Han kan jo ikke skrige. Han er lam. - Det er jo det, der er så godt.
Det er klart, du hader ham.
Han dør vel snart.
Af og til er det som en drøm.
Jeg er også bange for ham.
Om natten er jeg bange for, at han skal stå op og slå mig ihjel.
Det er lige før, jeg tror på, at du har forgiftet ham.
Jeg har ofte overvejet at gøre det.
- Hvad har han egentlig gjort? - Hvad han har gjort? Han eksisterer.
På en måde er jeg afhængig af ham. Jeg ved det ikke.
Du kunne lade dig skille.
Hvor skulle jeg gå hen? Ingen bryder sig om mig.
Det er, fordi du er så ondskabsfuld og følelseskold.
Jeg synes, det er koldt.
Det er tretten graders frost.
Gå du derind. Han kan ikke holde ud at se mig.
- Hvad er der galt? Har du tømmermænd? - Er der kun orgelmusik i radioen?
Mikael kan godt lide at høre det. Du burde ikke drikke sådan.
"Du burde ikke drikke sådan." Hvis du ikke var så forbandet dum, -
- kunne jeg vise dig, at jeg altid er elegant klædt.
Se på Stig. Han har sjælesorger, han lider, -
- han synes, livet er noget møg.
Han kan ikke fordøje, at han er en fiasko.
Derfor går han i beskidte skjorter og forlader sin hustru.
- Han sidder inde hos Mikael. - Lad ham bare høre det.
Du siger, jeg drikker. Jeg passer mit arbejde. Jeg er pæn.
Jeg er velopdragen og venlig. Og så lever jeg livet.
I mellemtiden er jeg forbandet lykkelig.
Nej, nu vil jeg gå ind og sove lidt. Man kan ikke andet om søndagen.
Skal du med?
"Jeg er et usselt menneske. Jeg har fortjent det her."
"Men du skal vogte dig, Stig."
Mikael, nu går jeg, og jeg kommer aldrig tilbage igen.
Jeg er taknemmelig for alt.
Men jeg kan ikke blive længere, for jeg vil ikke ende som jer tre.
Der er kun en, der kan hjælpe mig, og det er Marta.
Kære Marta. Du bliver nok overrasket, -
- eftersom du ikke har hørt fra mig i snart tre måneder.
Men jeg må skrive og fortælle, at der er sket mig noget.
Det var, som om jeg pludselig forstod mit vanvid og opdagede, -
- at jeg har sløset med det eneste, der har nogen værdi her i livet.
Kære Stig. Da jeg fik dit brev, blev jeg først urolig, -
- for jeg har den seneste tid følt, at du har haft det svært.
Jeg har læst det flere gange, og på trods af dine få ord -
- kan jeg se, at der er sket noget vigtigt med dig.
Jeg har også spekuleret i ensomhed, og jeg ved, at vi aldrig vil skilles.
Det ville være en stor fejltagelse. Jeg tror dog ikke, jeg kommer hjem.
Men jeg savner dig meget.
Kæreste, elskede Marta.
Jeg blev så glad over dit brev, at jeg var lige ved at flæbe.
Man lukker af for så meget, som jeg gjorde over for dig og børnene.
Det gjorde for ondt.
Eller også har jeg aldrig forstået, hvor pokkers meget jeg holder af jer.
Nu må du snart komme og hente os.
Der er jo så meget, vi skal have planlagt til sommeren, ikke?
Hvor føles det dumt og mærkeligt at skrive.
Der er så meget, jeg vil sige, men det ser sentimentalt ud på skrift.
Jeg har forsøgt. Vi behøver næppe snakke sammen, når vi ses.
Jeg ved præcis, hvordan jeg skal vise, hvor meget jeg holder af dig.
Kom snart.
Det her tog kører så langsomt. Jeg vil hoppe af og løbe ved siden af.
Jeg kunne skubbe bagpå op ad bakke.
Det bliver så underligt at høre hende tale og måske sige:
"Nu er du altså åndssvag,"eller "Hvornår har du sidst vasket ørerne?"
Eller sidde i køkkenet om natten efter en koncert og spise -
- og drikke brændevin og øl og pjatte og ikke snakke alvorligt.
Jeg er faktisk ganske pæn. Og jeg er blevet brun.
Det er heller ikke til at se, at jeg ikke har sovet i nat.
Det er fjollet. Jeg skal bare mødes med min gamle mand.
Vi så hinanden, til vi væmmedes. Men alligevel er alt så nyt, nyt, nyt.
Renvasket. Nybadet. Det bliver sjovt at lave mad igen.
Gå i mit eget køkken og kommandere. Sove i min seng og mærke hans varme.
Have ham liggende ved siden af mig og aldrig mere være alene.
Hendes mund, som er så liflig og blød at kysse.
Jeg elsker også hendes krop. Den bløde hud ved skuldrene.
Brysterne, der aldrig rigtig kom sig over børnene, -
- men som er følsomme som levende væsner.
De fine dun i nakken. Mavens venligt sensuelle hvælving.
Livet. Så smalt, at jeg kan nå omkring det med hænderne.
Jeg elsker hende, fordi vi har slået hinanden og gjort hinanden ondt.
Men også for de tusind nætter vi har tilbragt i glæde og nydelse.
NOGLE ÅR SENERE
Du har været uartig, så du må ikke komme med ud og besøge mormor.
Vi skal fange en rigtig stor fisk.
En fin en, vi kan have i badekarret, som jeg skal lære at tale.
- Fisk kan ikke tale. - Man kan lære dem det.
- Lasse lyver. - Stig, ringer du efter en vogn?
- Far, Lasse lyver. - Nej da, han digter bare.
Taxa? Hvorfor skulle en fisk ikke kunne tale? Man ved aldrig.
Frøken, kan jeg få en vogn til Prästgatan 7b? Eriksson.
Det skal være en stor vogn, for vi er fire personer, -
- og så er der en masse tasker og senge og sager.
Ja, nemlig. Hvad vil du?
Du burde invitere Sönderby i aften. Der er Vichy-vand i køleskabet.
- Jeg tror, det bliver lidt ensomt. - Nej, vel gør du ej.
- Du tror, det bliver rart. - Mange tak.
Børnene kan tage af sted. Så bliver du hos mig og holder ferie.
Hvor er du dum. Hvad ville mormor sige til det?
I har pakket, som om l skulle være væk til dommedag.
Du behøver ikke at følge os til stationen.
- Hvad er det for noget? En bombe? - Nej, det er et spritkøkken.
- Skal du også have komfur med? - Ja, det er bedst.
Vi bor i sommerhuset og laver selv mad og er ikke til besvær for de gamle.
Suk du bare, men du vil synes, det er hyggeligt, når du kommer derud.
- Du burde gå til frisøren. - Man får så meget hår ned ad nakken.
- Kom med nu, så klipper jeg dig. - Jeg kommer senere.
- Sært, at man savner dig. - Hvorfor er det sært?
Vi har været gift så længe. Lasse, du skal ikke slikke på ruden.
- I får dejligt vejr. - Foråret ser ud til at være på vej.
- Toget kører jo ikke. - Vil du af med os?
Nej, men det føles så fjollet at stå sådan her på en station.
Farvel.
Vi skal fange en fisk, der kan tale.
Jeg har hørt ad omveje, hvad der er sket.
Du må forstå, at jeg ...
Du behøver ikke at komme, hvis ikke du har lyst.
Jeg synes, det er bedre at arbejde.
Ja ja. Du gør, som du vil.
Lad være med at røre mig.
Celloerne og basserne skal synge som ind i helvede.
Det er et spørgsmål om glæde.
Ikke en glæde, der kommer til udtryk som latter.
Eller en sådan glæde, der siger: "Jeg er lykkelig."
Det, jeg mener, er en glæde, der er så stor, så enestående, -
- at den er hinsides smerten og den grænseløse fortvivlelse.
Forstår I, det er en glæde hinsides al forstand.
Jeg kan ikke forklare det bedre.